NETFLIX ESITTÄÄ
NETFLIX-ALKUPERÄISELOKUVA
Pidä kiirettä.
Emme ehdi ajoissa.
Varmasti. Meidän on pakko.
Huilaa vähän.
Minun vuoroni.
"Varmasti. Meidän on pakko."
Veljeni Henry.
Aina varma siitä, että kaikki menisi niin kuin hän toivoi.
Sää kuivuisi ajoissa ennen puuvillan kylvämistä.
Saisimme kuopan kaivettua ennen myrskyn tuloa.
Jumalauta!
-Jessus! -Mitä?
Orjan hauta.
Mistä tiedät?
Ammuttu päähän.
Karkuri varmaankin.
-Se siitä sitten. -Miten niin?
En pane isää orjan hautaan. Hän ei olisi sietänyt ajatusta.
Vedä minut ylös.
Ei ole muuta vaihtoehtoa.
Nyt riittää, veli!
Tule ylös.
Tulehan.
Jukoliste!
No niin. Odota siinä.
Haen tikkaat.
Henry!
-Missä olet? -Tässä.
Veljeni Henry.
Aina varma siitä, että kaikki menisi niin kuin hän toivoi.
Eikä pikkuveli...
Jamie.
...koskaan pettäisi häntä.
Mikä sinua vaivaa?
Luulin, että jätät minut tuonne.
Miksi minä niin tekisin?
Kun mietin maatilaa, mieleeni tulee muta.
Se paakkuuntuu polviin ja hiuksiin.
Marssii lattian poikki saappaanmuotoisina läiskinä.
Näin ruskeita unia.
Nostetaan.
-Nosta sitä. -Lasketaan alas. Seis.
Pannaan köydet pitkittäin ja lasketaan arkku päistä.
Se on liian kapea. Se saattaa hajota.
-Yritetään edes. -Ei.
-Hap! -Henry. Älä.
Ei se ollut minun syytäni.
-Varoitin poikaa. Kumpaakin. -Anna olla.
Odota hetki.
Tulisitko avuksi?
Arkku pitää saada hautaan.
Olin 31-vuotias neitsyt, kun tapasin Henry McAllanin keväällä 1939.
Asuin vanhempieni kanssa lapsuudenkodissani.
Maailmani oli pieni. Hän pelasti minut syrjään jäämiseltä.
Olette kuulemma kouluja käynyt mies.
Insinööri.
Insinöörin tutkinto Ole Missistä.
Kuulitko, Laura? Insinöörin tutkinto.
Jopas.
Laurakin on opiskellut.
Hänellä on opettajan pätevyys. Olemme ylpeitä hänestä.
Siskokulta on perheen älykkö. Paremmat arvosanat kuin minulla.
-Sain kuulla siitä loputtomiin. -Hän on fiksu.
Laura, soita pianoa päivällisen jälkeen.
Hän laulaakin kuin enkeli.
Esitä jotain herra McAllanille.
-Äiti. -"Ave Maria" on ihana.
-Todella kaunis. -Äiti.
Mitä?
Teddy ei tuonut uutta pomoaan hymnejä kuuntelemaan.
Kysytään häneltä itseltään.
Haluaisitteko kohta kuulla musiikkia?
Pidän hymneistä.
Hän pitää hymneistä.
En ollut tottunut miesten ihailuun. Halusin lisää.
Se toi vaihtelua aitoon sääliin -
ja tekoystävällisyyteen, jota vanhapiika sai osakseen.
Hänellä ei ollut tarvetta puhua koko ajan.
Minulla ei ollut samanlaista itsevarmuutta.
En voi sanoa rakastuneeni häneen silloin,
mutta kiitollisuuteni häntä kohtaan ylitti kaiken muun.
Veljeni Jamie tulee viikonloppuna Oxfordista.
Haluan, että tapaatte.
Tuolla hän tulee.
Veli!
-Näytät hyvältä. -Samoin.
Memphisin ilmasto sopii sinulle.
Vai mistä se johtuu?
Neiti Chappell, tässä on veljeni Jamie.
-Hauska tavata. -Ilo on minun puolellani.
Hän kuvittelee olevansa joku näytelmähahmoistaan.
Mikä niistä, veli hyvä? Hamlet? Faust? Prinssi Hal?
Sellainen, jolla pääset palkoille.
Mitä neiti sanoo?
Olette pikemminkin Puck.
-Kuka Puck? -"Houkkoj' ihmiset on vaan."
Puck on ilkikurinen haltija.
Hän on peikko.
Suo anteeksi, veli. Yritän tehdä vaikutuksen.
Laura ei ole höynäytettävää sorttia.
-Lähdetäänkö? -Lähdetään.
Kerroin isäukolle tulostasi.
Haluan kuulla lopun.
Olin veden alla -
puolitajuttomana, verissäni. Hengenlähtö oli varma.
Yksi vuoden -27 suurtulvan uhreista.
-Et ole kertonut tästä. -Juttu ei pääty siihen.
Mitä tapahtui?
Näin hohtavan valon. Se oli kuin tähdenlento.
Iso käsi ilmestyi. Luulin, että Jumala oli tullut noutamaan.
Se olikin rakas isoveljeni Henry.
-Pelastit hänet. Olet sankari. -Näin on.
Olisiko pitänyt antaa hänen hukkua?
Malja tulevaisuudelle, mitä se sitten tuokaan.
Toivotan onnea, hyvää terveyttä ja menestystä,
ja jos hän huolii sinut, talon täydeltä lapsia.
Kaikkea hyvää teille.
Kuplivaa.
Sopiiko, jos tanssin tyttösi kanssa?
Lähtisikö neiti pyörähtelemään?
Mielelläni.
Jamie näki asiat eri tavalla.
Kun hän katsoi minua, en tuntenut olevani näkymätön.
-Palaan kohta. -Selvä.
Olet oikein sievä tänään.
Kiitos.
Jamiellä on sellainen vaikutus tyttöihin. Hän saa heidät hehkumaan.
Näen, että hän pitää sinusta.
Hän pitää varmaan kaikista.
Hameväestä ainakin.
Henryn kosinta ei ollut sellainen kuin olin kuvitellut.
Hän ei polvistunut, ja kysymys oli pikemminkin toteamus.
Henry ei ollut romantikko.
Hän oli jämerä.
Kotielämä oli ihanaa.
Henryn totteleminen ja kotiin odottaminen oli tehtävä, johon minut oli tarkoitettu.
Kun Amanda Leigh syntyi, omistauduin hänelle.
Sitten saapui päivä, jona kaikki muuttui.
Ikiajoiksi.
Joulukuun 7. päivä vuonna 1941 -
jää historiaan häpeällisenä päivänä.
Amerikan yhdysvaltoja vastaan on tehty harkittu yllätyshyökkäys -
Japanin keisarikunnan meri- ja ilmavoimien toimesta.
Maan, jonka kanssa Yhdysvalloilla on ollut sopu -
ja jonka pyynnöstä...
Isä lainasi Robert-herran väen autoa viedäkseen minut.
Muistan sen parhaiten.
Ensimmäiset ja viimeiset seikat -
jäävät aina mieleen.
Kiitos.
Rukoilemme puolestasi.
Ethän unohda meitä.
En.
En unohda.
Pidä huolta itsestäsi.
Pidän kyllä.
Tehkää töitä. Auttakaa äitiä.
-Onko selvä? -Autamme kyllä.
Pitäkää heittiöt loitolla, ettei Lilly May aikuistu liian pian.
-Tule sitten kotiin. -Tulen.
Tule kotiin asti. Kuulitko?
-Olet rakas, äiti. -Niin sinäkin.
Kiitos.
En saattanut katsoa.
Enkä katsonut.
Sanotaan, että lähdön katsominen tuo huonoa onnea.
Tunsin hänen sydämensä sykkeen kädessäni.
Muistan joka lyönnin.
Hän oli lämmin ja elossa.
Tunnen hänet läpikotaisin.
Tein kaikkeni, etten olisi kääntynyt katsomaan.
Minulla ei ole lempilasta.
Rakastan jokaista yhtä lailla, niin kuin kaikki äidit tekevät.
Mutta niiden neljän vuoden aikana,
kun hän oli poissa,
rukoilin vain hänen puolestaan.
Jumala antakoon minulle anteeksi.
Sillä tavalla.
Kaivetaan.
Kuokihan, Ruel.
Vielä vähän. Ruoka on valmista, kun menemme sisälle.
Mitä työ hyödyttää?
Isoisäni ja isosetäni, isoäitini ja isotätini,
isäni ja äitini -
kaivoivat, kyntivät, pehmittivät, istuttivat, kitkivät, kasvattivat,
kulottivat ja kaivoivat taas.
He raatoivat koko elämänsä tällä maalla, joka ei olisi koskaan heidän omansa.
Raatoivat itsensä hikeen, hikoilivat itsensä verille -
ja vuotivat verta, kunnes kuolivat.
Kuolivat sen 80 hehtaarin multa kynsiensä alla.
Kuolivat kuopien kovaa, ruskeaa tannerta, joka ei ollut koskaan heidän omansa.
Heidän työnsä oli turhaa.
Nyt tämä mies, tämä paikka, tämä laki -
sanoo, että tarvitaan omistuskirja.
Calvin Augustuksen maat ovat tuolla.
Hänen kaverinsa Leo osti tuon.
Tuossa on varmaan hehtaarin verran.
Voisipa aidat pystyttää lyijystä.
Lyijyllä niitä aitoja kaadetaan.
Mutta ei enää kauan.
Minulla on vuoden päästä 20 hehtaaria puuvillaa -
sekä 20 hehtaaria kauraa ja riisiä.
-Ei riisi kasva täällä, hölmö. -Älä nimittele veljeäsi.
-Kasvatan kuitenkin. -Minustapa tuleekin stenografi.
Mikä?
Kuin konekirjoittaja.
-Ei siihen värillisiä oteta. -Siskostasi tulee ensimmäinen.
Kuule, kulta.
Ostin maatilan Mississippistä.
Muutamme sinne kolmen viikon päästä.
Se on 60 kilometriä Greenvillestä etelään.
Iso ja vanha...
On kuisti, viikunapuu...
Tytöt innostuvat. Neljä makuuhuonetta.
Viihdymme täällä.
He saavat omat huoneet, ja isäukko saa omat tilat.
Isäukko?
Meidän pitää huolehtia hänestä nyt, kun äiti on poissa.
80 hehtaaria viljelysmaata. Kuvittele.
-Olet vaitonainen. -Olen yllättynyt.
Tiesit, että haluan maatilan.
-En. -Olen kertonut.
Minulla ei ollut mitään tietoa siitä. Muistaisin sen kyllä.
No, kerron nyt.
Ihastut paikkaan.
Saat nähdä.
Kulta.
-Ihana kuisti. -Niin onkin.
Kuka ottaa minkäkin huoneen? Tulkaahan.
Odota vähän.
Yritätkö varata parhaan huoneen?
Niinkö?
Mitä tuolla takana on?
Avaimen pitäisi olla maton alla.
-Ota se. -Keitä hittoja te olette?
McAllanin perhe.
Talon vuokralaiset. Kuka te olette?
Orris Stokes. Talon uusi omistaja.
Vuokrasin tämän George Suddethilta kolme viikkoa sitten.
Ostin talon viime viikolla. Suddeth ei puhunut vuokralaisista.
Häntä pitää ilmeisesti muistuttaa.
-Hän on lähtenyt kaupungista. -Annoin käsirahan.
-Saitko kirjallisen sopimuksen? -Löimme kättä päälle.
Annoin hänelle sata dollaria tuolla olohuoneessa.
Söin illallista heidän kanssaan. Näytin hänelle...
-Alkakaa lähteä. -Näytin kuvia pikku...
Sinua huiputettiin, poika. Perhanan hölmö.
En olisi uskonut, että pojastani tulee noin typerä.
Asutaan tilalla. Siellä on talo.
Mennään tilalle.
Voimme asua siellä.
Neekerien ja renkien seassako?
Kaupungista ei löydy tarpeeksi isoa asuntoa.
Olen katsonut. Lähdetään, kulta.
Tässä se on, kulta! Olemme omalla maallamme.
Isosetäni Willie hankki palan maata rekonstruktion aikaan.
Hänellä oli omistuskirja.
Neljä valkoista ratsumiestä tuli eräänä päivänä pistooleineen -
ja uhkasi tappaa hänet.
Setäni omistuskirja revittiin kappaleiksi ja viskattiin tuuleen.
Joten kysyn: mitä sellainen kirja hyödyttää?
Muuli tarkoitti, että olin maanvuokraaja, en pelkkä osuusviljelijä.
Se sai minut haaveilemaan omasta maatilkusta.
Ehkä ongelma alkoi siitä.
Haet meiltä ruokaa. Saamme pikakirjoittajan palkkasi.
Lähden Kaliforniaan tai Chicagoon, missä värilliset pääsevät hyviin töihin.
-Sota ehtii päättyä. -Ei.
-Ronsel voi palata jo aiemmin. -En toivo sitä.
-Se tarkoittaisi... -Ei hän vielä palaa.
Syökää nyt. Astiat pitää huuhdella ennen nukkumaanmenoa.
Terve.
-Iltaa, herra. -McAllan. Henry McAllan.
-Sinä olet Hap Jackson. -Kyllä olen.
Saavuin juuri perheineni. Tarvitsen apua tavaroiden purkamisessa.
-Tekö olette uusi omistaja? -Niin.
Odotin teitä ensi viikoksi.
Pitää purkaa tavarat ja tehdä tuli ennen pimeää.
-Onnistuuko? -Selvä on.
Illanjatkot.
Käske kävellä.
Se on liian kaukana, ja alkaa olla myöhä.
En siirry neekerin takia.
Hän ei voi mennä Lauran ja tyttöjen kanssa, eikä lavalla ole tilaa.
McAllan oli Memphisistä eikä varmaan erottanut muulin päätä perseestä.
Hän sanoi hankkivansa tilalle sellaisen traktorin kammotuksen.
Kaikkea sitä.
Työstää nyt maata koneella eikä Luojan antamilla käsillä.
Kalastetaan.
Pärjäättekö, rouva?
Kyllä vain, kiitos.
Pane hänet korjaamaan ikkunaluukut, ettemme jäädy.
Tavarat pitää purkaa ennen sateen tuloa.
Pannaan tähän.
Ota sinä isä rennosti. Me hoidamme tämän.
Tytöt ovat uuvuksissa. Tarvitsen huovat.
Ne ovat täällä jossain.
No niin, tytöt.
-Pinoa siihen nurkkaan. -Selvä.
"Kaksi kaupunkia.
Humiseva..."
Osaatko lukea?
Poikani Ronsel opetti.
-Hän lähti kenraali Pattonin armeijaan. -Kaivamaan ojia ja kuorimaan pottuja?
Ei. Hän on panssarivaunun komentaja.
Ei armeija anna tuhansien arvoista panssarivaunua neekerin käsiin.
Jamie-poikani on sotilas. Pommituslentäjä.
Minun poikani on kersantti 761. pataljoonassa.
"Mustat pantterit".
Arvaa, miksi raidallista neekeriä sanotaan.
Pesukarhuksi.
Kulta, minne piano pannaan?
-Laitan ensin tytöt unille. -Ei se mahdu. Missä minä nukun?
-Pannaan sinut vajaan. -En nuku siellä.
-Siellä ei ole edes lattiaa. -Taloon ei mahdu...
Piano pois. Pannaan sänky tuohon ja verho ympärille.
Käyhän sekin.
-Ei sänkyä olohuoneeseen. -Hän häätää minut ulos.
-Ei sinua häädetä. -Tule hetkeksi.
Kulta! Et joudu ulos, isä.
Kun sanoit tuovasi minut tähän viheliäiseen paikkaan,
en sanonut mitään. Enkä siitä, että hän tuli mukaan.
Kun Stokes kertoi, että sinua oli huijattu, pidin suuni kiinni.
Nyt sanon, että pianoa ei viedä pois. Se on ainoa sivistynyt asia koko paikassa.
Isäsi saa nukkua vajassa tai sinun vieressäsi.
En jää tänne ilman pianoa.
-Olet yliväsynyt. -En ole.
Jumalauta!
Isoisoisoisäni ja hänen orjansa rakensivat tilan, jolla vartuin.
Isoisäni pani minut kerran hakemaan pihalta kourallisen multaa.
Hän kysyi: "Mitä sinulla on kädessäsi?" Vastasin: "Multaa."
"Aivan niin. Anna se minulle."
Tottelin, ja hän kysyi: "Mitä minulla on kädessäni?"
"Multaa", vastasin.
"Ei. Tämä on maata. Tiedätkö miksi?
Koska omistan sen. Se on minun.
Sinä saat sen joskus."
Mutta enpä saanutkaan.
Isäukko myi maat tulvan jälkeen.
Hän sanoi, että joki vei häneltä kaiken.
Se oli valhe.
Hän luopui maasta ilolla.
Jamiestä tuli pommituslentäjä.
Se oli minun syytäni.
Olin vannottanut, että sotilaaksi joutuessa pitäisi pyrkiä taivaalle.
Taistelu on kuulemma siellä siivompaa.
Näyttää hyvältä.
Adam on vasemmalla.
Niin näkyy.
En ollut tyttäreni syntymäpäivillä. Hän on pahoillaan.
Palaamme pian kotiin. Hoidan sinut ehjänä takaisin.
Saat pitää tuon lupauksen.
-Meillä kummallakin on kuva tytöstämme. -Niin, mutta minun on leikattu lehdestä.
Rakas perhe.
Kirjoitan teille Belgiasta Tillet-nimisestä kylästä.
Belgia on Ranskan pohjoispuolella. Täällä on kaunista.
Isä viihtyisi täällä. Paljon maatiloja.
Mikä tämä on?
-"Taistellen eteen päin." -Aivan.
Kun saatte tämän, olen jo lähtenyt täältä.
Olemme jatkuvasti liikkeellä.
-Ampujat asemiin! -Selvä!
Lähdetään!
Liikkeelle!
Nyt mennään!
Ammuitko hevosesi? Millainen mies tekee niin, Carl?
-Sitä ei edes ruokittu. -Se söi tupakkani!
-Se on minun omaisuuttani! -Ole jo vaiti.
Jos et hoida työtäsi, en voi pitää sinua palkoilla.
Tiedät sen.
Minulla on Vera ja tytöt ja taas yksi tulossa.
-Minullakin on vaimo ja lapsia. -Minulla ei ole muuta paikkaa.
Tämä on tila eikä avustusjärjestö. Saat tämän viikon aikaa.
Tämän viikon. Sitten saat häipyä.
Väkivalta kuuluu maalaiselämään.
Joka paikassa on raatoja.
Kuolleita hiiriä, kaneja, opossumeja.
Niitä löytää pihasta,
ja niiden mätänevät raadot haisevat talon alla.
Lisäksi on otuksia, joita tapetaan ruoaksi.
Kanoja, sikoja, peuroja, sammakoita, oravia.
Kynitään, nyljetään, suolistetaan, leikataan ja paistetaan.
Syödään, aloitetaan alusta, tapetaan.
Opin tikkaamaan vuotavan haavan,
lataamaan ja laukaisemaan haulikon,
vetämään virheasennossa olevan porsaan poikivan emakon kohdusta.
Käteni suorittivat niitä asioita, mutta ne ahdistivat mieltäni.
Päivää, rouva McAllan.
Päivää, neiti...
Vera. Sanokaa Veraksi.
Hei, Vera.
Tämä on tyttäreni Alma.
Meillä on teille asiaa.
Ette voi häätää meitä.
Anteeksi?
Meillä ei ole muuta paikkaa. Kukaan ei pestaa väkeä näin myöhään vuodesta.
Minä en päätä siitä, vaan mieheni.
-Pyydän, että pidätte meidät talossa. -Kuten sanoin, en päätä siitä.
Entä jos päättäisitte?
Rakas perhe.
Täkäläiset kohtelevat meitä hyvin.
He eivät ole samanlaisia kuin kotipuolen valkoiset.
Välillä on koti-ikävä.
He yrittävät kovasti saada meidät viihtymään.
Olen kiitollinen siitä.
Ronsel.
-Mitä? -Vaimollasi on asiaa.
Isabelle on sairas, ja toinenkin on kohta.
Tullaan!
Hinkuyskä. Mene hakemaan lääkäri.
Käske isäsi keittää vettä.
Ala mennä!
"Olisittepa nähneet sen.
Hänen mekkonsa oli niin... kimalteleva.
Valkoisetkaan meikäläiset eivät voineet olla tuijottamatta häntä.
Sanokaa Lilly Maylle,
että itse Lena Hornellakaan ei ole sellaista lauluääntä kuin hänellä.
Katsokaa, että Ruel harjoittelee kovia syöttöjä.
Kertokaa Marlonille,
että yritin kerätä hänelle lunta, mutta se suli.
Tuon hänelle sen sijaan lasillisen vettä."
-Hap! -Tullaan!
Tarvitsen Florencen apua.
Tytöilläni on hinkuyskä.
En pääse kaupunkiin. Silta on romahtanut.
Sanoit, että vaimosi on kätilö.
-Hän ei ole lääkäri. -Tiedän, mutta vaimoni tarvitsee apua.
-Milloin he alkoivat yskiä? -Isabelle pari päivää sitten.
Amanda Leigh muutama tunti sitten.
Se tarttuu yhä.
Hän voi antaa rohtoja, mutta ei voi tulla mukaanne.
Maksan kyllä.
En voisi tulla muutamaan päivään kotiin. Kuka minun perheestäni huolehtii?
Vaimoni pelkää.
En saanut rakastaa vain omia lapsiani.
Muistan oman äitini sinisenä.
Sinisenä aamuhämärässä, kun kuu oli vielä taivaalla.
Hän suukotti minun ja siskojeni silmiä, ja me teeskentelimme nukkuvamme.
Hän lähti töihin -
suukottamaan toisen naisen lapsia auringonvalossa.
Vannoin, että omat lapseni saisivat minut kokonaan.
Varovasti.
-Florence on kätilö. -Kuka täällä synnyttää?
-Silta on hajonnut. -Tytöt tarvitsevat lääkärin.
-Minkä minä sillalle mahdan? -Ota hänet.
Omani ovat sairastaneet tämän. Heihin pitää saada nestettä.
Irrotetaan ensin limaa.
Höyrystä on apua.
-Herra McAllan, keittäkää lisää vettä. -Haluan äidin!
Se irrottaa liman.
Heidät olisi pitänyt viedä heti lääkäriin.
Jos jotain sattuu...
Nyt tiedän, mitä äitinikin varmaan tiesi.
Tyttönne selviytyvät kyllä.
Hyvä on.
Jos toisen naisen lapsille olisi sattunut jotain,
olisimme joutuneet perikatoon.
Nyt tiedän, että hän ei jättänyt meitä vain velvollisuudesta,
-vaan rakkaudesta. -Janottaa.
Kuulitko, tyttö? Anna sitä perhanan...
-Pistäpä, niin pieksän sinut. -Ja tiedän, että rakkaus on selviytymistä.
Meihin osui. Mitä tapahtuu?
Tähtäimessä. Käännä.
Taka-ampujaan osui!
Pudota se!
Lisää korkeutta.
Vasempaan! Ylös!
Valmiina, kapteeni!
Roger!
Muodostelma hajosi.
Roger!
Etuampuja, oletko siellä?
Olen. Hän on tähtäimessäni.
-Vasemmalta tulee lisää! -Näen ne!
Jeremy!
Sano jotain!
Äiti?
Huomenta.
Mukavaa, että voitte paremmin.
Meillä on hyviä uutisia. Tarjoamme sinulle työtä.
Täällä minun kanssani.
Tarvitsen apua lastenhoidossa, ruoanlaitossa, siivouksessa ja muussa.
Saat lisätienestiä perheellesi.
Emme kuulu heille.
Maksamme vuokraa ja viljelemme maata. Siinä kaikki.
Meitä ei voi kohdella kuin työkaluja.
Puhut aina säästämisestä.
Että oma maa on ainoa keino päästä heidän vallastaan.
-Saamme sen. -En halua, että menet heille töihin.
En tee töitä heille vaan meille.
Suostuin jo.
"Sillä mies on vaimon pää, niin kuin myös Kristus on seurakunnan pää."
"Kelpo vaimon kuka löytää? Sellaisen arvo on helmiä paljon kalliimpi.
Hänen miehensä sydän häneen luottaa, eikä siltä mieheltä riistaa puutu."
Kaikki ne sunnuntait.
-Olet kuunnellut tarkasti. -Niin olen.
Ja nyt sinun pitää kuunnella minua.
"Minun Isäni kodissa on monta asuinsijaa.
Jos ei niin olisi, sanoisinko minä teille,
että minä menen valmistamaan teille sijaa?
Että tekin olisitte siellä, missä minä olen."
Saan siitä lohtua.
Saan lohtua siitä tiedosta,
että jonakin päivänä ylös nouseminen on helpompaa kuin edellisenä.
Jonakin aamuna -
lapseni eivät herää tässä paikassa.
He näkevät herätessään uuden taivaan.
Jonakin aamuna nousemme ikeen alta ja karistamme kahleet nilkoistamme.
Jonakin aamuna...
En tarkoita tuonpuoleista vaan tätä hetkeä.
Jonakin aamuna!
Sanon...
Tulta!
Hyvä osuma!
Ulos vaunusta!
Tulkaa ulos!
Isä!
Tule!
Äkkiä matalaksi!
Lääkintämies tänne!
Riuduin riutumistani.
Makasin vuoteessa tietäen, että vaimo teki työni puolestani.
Florencen kädet olivat rakoilla.
Hän hieroi selkäänsä, kun hän luuli, etten nähnyt.
Sade tuli seuraavana päivänä.
Kova sade, joka takoi pellot tiiviiksi kuin vaha.
Emme voineet mitään.
Jouduimme istumaan ja hermoilemaan kaksi päivää, ennen kuin sade lakkasi.
-Oletko siellä, Hap? -Olen.
-Mikä on vointisi? -Paranee päivä päivältä.
Näytät osaavan tuon.
Suvun perinne.
Kauanko mahdat vielä olla liikuntakyvytön?
Tohtori Turpin puhui kuudesta viikosta. On kulunut neljä.
Lienen maanantaina jalkeilla.
Maanantainako? No...
Menen asiaan. En usko, että saatte kaikkea ajoissa maahan.
Se menee tipalle.
Florence ja pojat tekevät pitkiä päiviä.
Kuten tiedätte, maa pitää taas kuokkia sateen takia.
Toki tiedän. Voisimmekin hallita sadetta.
Teidän pitäisi olla jo istuttamassa, eivätkä pellot ole valmiita.
Et voi odottaa enää. Viljelijänä ymmärrät sen itsekin.
Toki.
Jos sinulla olisi muuli,
siihen menisi vain tovi.
-Muulimme kuoli kouristuksiin. -Tiedän.
-Florence ja pojat ovat... -Vuokraat muulin minulta.
Saat puolikasta osuutta, kunnes se on maksettu.
Lähetä joku pojista hakemaan se ruoan jälkeen.
Selvä on.
Kulta, unohdin kertoa. Florence ei ehdi käydä meillä töissä.
Miten niin?
Ei ennen heinäkuun loppua. Siemenet pitää saada maahan.
-Missä Hap on? -Mursi jalkansa. Minähän kerroin.
-Et kertonut. -Kyllä kerroin.
Tarvitsen apua. Mikset lainaa muulia?
En voi. Ei toiselle lainata muulia noin vain.
Pitäisikö antaa saman tien koko tila?
Jos he eivät saa siemeniä ajoissa maahan,
he vuokraavat meiltä palstan ja saamme puolet tuotosta.
Rankkaa heille, mutta hyvä meille.
-Hap loukkasi itsensä meidän töissämme. -Ei, vaan omissa töissään.
-Viljely on liiketoimintaa. -Minusta...
Olen upottanut kaiken omaisuutemme tähän tilaan.
Meidän pitää saada rahaa tänä vuonna, tai joudumme pulaan.
Ymmärrätkö sen?
Ymmärrätkö?
Ymmärrän.
Hyvä. Ala tulla.
8-30-62.
Päivä, jona Etelävaltiot löivät Unionin armeijan Richmondin taistelussa.
Hän ei tiennyt, että tiesin numeroyhdistelmän.
-Rouva Jackson? -Niin?
Tri Pearlman. Tulin hoitamaan miestänne.
Kiitos. Tulkaa sisään.
Sitä ennen olisin sanonut, että kaikki valkoiset ovat samanlaisia.
Henry vihoitteli minulle ja näytti sen hylkimällä minua sängyssä.
Vaikka en aina nauttinut hänen rakastelustaan,
se sai minut tuntemaan itseni vaimoksi.
Mieleeni ei koskaan tullut torjua häntä.
Miten hän saattoi torjua minut?
Tämä on vakava mutta voittoisa hetki.
Kenraali Eisenhower on ilmoittanut minulle,
että Saksan joukot ovat antautuneet liittoutuneille.
Vapauden liput liehuvat kaikkialla Euroopassa.
Kiitämme tästä voitosta kaitselmusta,
joka on johdattanut ja kannatellut meitä...
-Hitler on kuollut! -Sota on ohi!
Onko se nyt ohi?
Sota on ohi!
Olemme vihollisen alueella.
Nyt kuolet, valkolainen!
Ajetaan päälle. Tarkkaile oikeaa puolta.
Nyt kuolet.
Lauantai oli lempipäiväni.
Ainoa päivä, jona todella tunsin olevani puhdas.
-Istunko? -Istu vain.
Muina päivinä me löyhkäsimme.
Äiti, joku tulee!
Jamie-setä!
Tulkaa halaamaan Jamie-setää.
Kukas se siinä? Pikku Amanda-nukkeni.
Ja pikku Bellani.
Antakaa Jamie-sedälle hali. Onpa teistä kasvanut isoja!
Kukas se siinä?
Tulkaa, tytöt.
Näytät hyvältä, veli.
Sinä näytät hirveältä.
-Älä kaunistele. -Ala tulla.
Näitkö univormun?
Suloinen kälyni.
-Tervetuloa kotiin. -Tulehan.
Mitäs muuta hänellä on?
Oletko viihtynyt täällä Henryn paratiisissa?
Luulisi pojan tervehtivän isäänsä.
Rakas isäukko. Minulla on ollut kova ikävä.
Ja hänellä sinua, vaikka hän ei myönnä sitä.
Hän on kai lopettanut mällin jauhamisen ja liittynyt värillisten etujärjestöön.
-Älytöntä, että kävelit tänne asti. -No, en halunnut olla vaivaksi.
Se oli viimeinen asia, jonka nainen sanoi.
Voi pojat.
Herranjestas.
Miltä tuntuu olla sotasankari?
-Pirustako minä tiedän? -Älä yritä.
Sain armeijalta kirjeitä mitaleistasi.
Sait korkeimman kunniamitalin, jonka lentosotamies voi saada.
-Niinkö? -No...
Minulla oli tuuria.
Monilla muilla ei ollut.
Sait varmaan paljon naisia.
Siihen Jamie ei ole koskaan tarvinnut mitaleja.
Hän on tullut minuun.
Äitinne oli Greenvillen sievin tyttö.
Kaikki jahtasivat minua.
Yksi asia on varma.
Sinun piti tappaa rutosti sakemanneja saadaksesi ne mitalit.
Montako arvelet? Viisikymmentä? Sata?
-En tiedä. -Arviolta.
En tiedä.
Mitä?
Kyllä miehen pitää tietää, montako on tappanut.
No...
Yksi asia on varma.
Enemmän kuin yhden.
Kuule, poika.
Minä sentään katsoin sitä yhtä silmiin, ennen kuin ammuin.
En pudottanut pommeja kilometrin korkeudesta taivaalta.
Isä.
-Älä nyt. -Hitot hänestä.
Miksi olet tuollainen?
Hän on vain ylpeä sinusta.
Siinä kaikki.
Hänellä on oikea ajatus. Painutaan mekin pehkuihin.
Nukutko sohvalla?
Tulehan nyt.
Hienoa nähdä sinua, pikkuveli.
Kiitos sinulle ja Lauralle tästä.
Tarvitset hyvät unet.
Syötämme sinua, että saat lihaa noiden luiden päälle.
Se oli oikeastaan kuusi.
Mikä?
Pudotimme pommeja kuuden kilometrin korkeudesta.
Miten sieltä edes erottaa mitään?
Yllättävän hyvin.
Teitä, kaupunkeja, tehtaita.
Mutta ei ihmisiä.
Niin korkealta he eivät näytä edes muurahaisilta.
Isä on oikeassa.
Miehen pitäisi tietää.
Hyvää yötä.
VÄRILLISET
Kotona taas.
Seuraava pysäkki Tupelo!
Murjaani, laku, mutakuono, neekeri.
Sodin maani puolesta. Kun palasin, se ei ollut muuttunut yhtään.
PALVELEMME VAIN VALKOIHOISIA
Kiitos.
-Päiviä, rouva Tricklebank. -Ronselko se siinä?
Minähän se.
Oletpa sinä aikuistunut. Mitä kuuluu?
Oikein hyvää. Entä teille?
Mikäs tässä. Oletko nähnyt jo vanhempasi?
En. Poikkesin tänne hakemaan viemisiä.
Hei, Ronsel. Olen rouva McAllan. Vanhempasi ovat töissä tilallamme.
-Päivää, rouva. -Äitisi puhuu sinusta usein.
He ilostuvat kovasti.
Tuleeko muuta?
Ottaisin vielä sokeria ja karamellia.
Sokeria ja karamellia?
Sokeria äidilleni ja karamellia Marlonille ja Lilly Maylle.
Ajattelin hemmotella heitä.
-Kersantin palkalla. -He ilahtuvat varmasti.
Kyllä vain.
Hyvää päivänjatkoa teille.
Kappas vain. Mutiainen univormussa.
Minne pojalla on matka?
Anteeksi. Olen menossa kotiin vanhempieni luo.
-Et tätä kautta. -Isä, tämä on Ronsel.
Hapin ja Florencen poika. Juuri kotiutunut.
Se selittää, miksi yrität mennä etuovesta.
Olet ilmeisesti unohtanut, missä olet.
-En lainkaan. -Kyllä olet.
En tiedä, mitä teikäläiset saavat tehdä siellä,
mutta olet nyt Mississippissä, neekeri.
Menet takaovesta.
Ala mennä. Emme halua hankaluuksia.
Ala mennä.
Olette aivan oikeassa.
Ulkomailla meitä ei pantu kulkemaan takaovesta.
Kenraali Patton pani meidät etulinjaan.
Tiedättekö, mitä teimme?
Annoimme Hitlerille ja sakemanneille selkään.
Kun te olitte kotona turvassa.
Henry, olen kohta valmis.
Kotona taas.
Herra, siunaa meidät ja meille suomasi ruoka -
Kristuksen, Herramme ja vapahtajamme kautta.
Kiitos auringonpaisteesta, jota olet antanut,
jotta puuvilla kasvaisi ja kaikki pysyisivät terveinä.
Jeesus, varjele Ronsel-poikaani,
missä hän kulkeekaan.
Aamen.
Lapseni!
Oletpa sinä aikuistunut.
-Ja komeakin. -Kiitos.
Marlon, olet minun kokoiseni. Oletpa venähtänyt.
-Mistä mitalit? -Miten kotimatka meni?
Sakujen tappamisesta?
-Mikset ilmoittanut tulostasi? -Älkää hössöttäkö.
Antakaa pojan tervehtiä isäänsä.
Tiesin, että tulisit. Rukoilin sitä.
Kiitos, Jumala.
Mitä pirua sinulle on sattunut?
-Mene veljiesi luo. -Toin ruokaa.
Kiitos, kulta.
Istumaan.
Kaitselmus.
Otatko riisiä?
-Kiitos, Jumala. -Aamen.
Et polttanut ennen.
Moni asia on muuttunut.
-Söitkö itsesi kylläiseksi? -Söin.
Ähkyyn asti. Olen uneksinut niistä leipäsistä.
Ja minä sinusta.
Millaisia unia?
Olet nyt kotona yhtenä kappaleena.
On hyvä saada yksi käsipari lisää.
Ehkä saamme korvattua jalastani johtuvat menetykset.
Maksamme kiinnityksen, uusimme sopimuksen ja jatkamme ensi vuonna.
Ehkä pojalla on suunnitelmia. Anna hänen tehdä oman mielensä mukaan.
Ei, äiti.
Jään tietysti tänne.
Totta kai.
Saan miettiä asioita ja unohtaa sodan.
Mitä hän nyt on vailla?
Iltaa, herra McAllan.
Iltaa, Hap. Florence.
Ronsel-poikamme, josta olen kertonut.
Me tapasimme jo.
Meidän on parasta puhua kahden.
En ole lapsi.
Voitte sanoa asianne minun kuulteni.
Hyvä on. Kerjäsit vaikeuksia,
kun käyttäydyit sillä tavalla kaupassa.
Et halua sellaisia vaikeuksia.
Et itsellesi etkä perheellesi.
Mitä teit?
Ei varmasti mitään.
-Yritin vain mennä ovesta. -Etuovesta.
Piti puheen, kun isäni ja toinen toruivat. Ojensit meitä, vai mitä?
Onko näin?
Siinä tapauksessa pyydät anteeksi.
Anteeksi, hyvä herra.
Hyvä on.
Pyydä isältänikin anteeksi.
Ronsel tulee huomenna palattuamme kirkosta.
Eikö niin?
Niin.
-Tervetuloa kotiin. -Kiitos.
Hyvää yötä.
Tappeleminen on turhaa. He voittavat aina.
En ole tottunut välttämään tappelua.
En enää nykyään.
-Milloin palasit? -Pari viikkoa sitten.
-Viihdytkö Mariettassa? -Viehättävä pikkukaupunki.
Otan sen.
Kiitoksia. Mukavaa päivää teille.
Hyvää jatkoa.
Katso.
-Mitä ihmettä? -Mikä häntä vaivaa?
Varmaan sodasta palannut.
Ei hätää.
Auton pakoputki paukahti. Imuventtiili jumissa.
Se menee kuulemma lopulta ohi.
Olet Ronsel, Hapin poika.
Jamie McAllan, Henryn veli.
Hauska tutustua.
-Tulitko kävellen? -Tulin.
Pääset kyydissäni.
Tule.
Tässä Bob Dunning ja kooste viidennestätoista All-Star-turnauksesta.
-Tule tänne eteen. -Tässä on ihan hyvä.
Ala tulla, sotilas. Tämä on käsky.
-Mistä tiedät olevasi korkea-arvoisempi? -Olin kapteeni.
On mustiakin kapteeneja. Olin monen alaisena.
No, tottelit kuitenkin. Veikkaan, että olit kersantti.
761. panssarivaunupataljoona.
"Taistellen eteen päin."
Toimimme Pattonin kärkijoukkona.
Entä itse?
Lensin B-25-koneita.
Miltä kersantista tuntuu olla taas Etelässä?
Sama täällä.
-Riitelit isän kanssa. -Pyysin anteeksi.
Hän on ärsyttävä paskiainen. Syy oli varmaan hänessä.
-Ota ryyppy. -Ei kiitos.
Oletko aina noin itsepäinen vai vain valkoiselle, joka yrittää olla mukava?
Ota nyt.
Mikä aliupseeri se tuollainen on?
Älä haaskaa lääkettäni. Tarvitsen joka tipan.
Kusitteko te panssaripojat koskaan kypäriinne?
-Monta kertaa. -Meillä oli ohjaamossa pissaputki.
Joskus oli helpompi kusta kypärään.
Mutta kuuden kilometrin korkeudessa kusi jäätyy alle minuutissa.
Onko siellä niin kylmä?
Noin 20 - 30 pakkasastetta.
Kerran eräällä pitkällä lennolla unohdin kusseeni kypärääni.
Kun tulimme kohteen yläpuolelle, panin kypärän päähäni.
Pudotimme pommeja ja väistelimme it-tulta. Yhtäkkiä naamalleni alkoi valua jotain.
Luulin saaneeni osuman.
Haisin kuin kenttäkäymälä.
Sait varmaan kuulla siitä upseerikerholla.
Kaverit muistuttivat siitä jatkuvasti.
Ne, jotka palasivat.
Minäkin menetin kavereita.
Otetaan heille.
"Pääsin kotiin vasta..."
-Onko kaikki hyvin, Jamie-herra? -Täysin.
Annoin vain Ronselille kyydin kaupungista.
Menen taas ensi lauantaina.
Voisin käydä kysymässä, lähdetkö kyytiin.
Sopiihan se.
Hyvä.
Hap.
Herranen aika.
Tässä sinulle.
Näin paljon.
Säästän tämän sisaruksillesi.
Älä. Se on sinulle.
En voi, kulta.
Vahdin, että syöt sen.
Kiitos, poika.
Syö se. Älä säästä sitä.
En halua nähdä sitä Lilly Mayllä tai Marlonilla.
Hyvä on.
Olet rakas.
Ja sinä minulle, kulta.
Kiitos.
En osaa...
Minä yritin.
Anteeksi.
En osaa...
En osaa uida.
Luoja.
Ei hätää, Jamie.
Minä tässä.
Kaikki on hyvin.
En voi.
-Jamie. -Täytyy mennä.
Kuten aina pahan sattuessa, Henry ei ollut paikalla.
Hän ja isäukko olivat katsomassa sikoja. Olin yksin tyttöjen kanssa.
Vera?
Vie minut kaupunkiin.
Tapan Carlin.
Tule istumaan, niin jutellaan.
En ehdi istua.
Carl on nyt hänen kanssaan.
Ahdistelee Almaa niin kuin ensin Renietä.
Amanda Leigh, vie siskosi sisälle.
Menkää takakautta.
-Vera? -Vie minut kaupunkiin.
-En osaa ajaa. -Olen nähnyt.
Jouduin vaikeuksiin. Mieheni otti avaimet pois.
Tule.
Carlin ruumis löydettiin tieltä puolimatkassa kaupunkiin.
Florence kertoi nähneensä Veran pääkadulla veren peitossa.
Kuin olisi kylpenyt siinä.
Vera oli puukottanut häntä 17 kertaa.
Sain tietää yksityiskohdat vasta myöhemmin.
Ryvin omassa kurjuudessani.
Luoja.
Mikä hätänä, äiti?
Ole iso tyttö ja mene hakemaan Florence.
Muistathan, miten sinne mennään? Juokse oikein kovaa.
Minäkin menetin yhden vauvoistani.
Hänen nimensä oli Samuel.
Kävin poikana usein täällä.
Aina kun halusin olla yksin ja tyhjentää mieleni.
Olette tehneet hyvää työtä täällä.
Tässä.
Miksi olet mukava minulle?
Näytät siltä, että olet sen tarpeessa.
Ja paskat.
Olimme jossain Itävallan yläpuolella.
Yhytimme kokonaisen parven Messerschmittejä.
Niitä oli joka puolella.
Ne ampuivat taka-ampujan ja perämiehen.
Tein sopimuksen Jumalan kanssa.
Lupasin tehdä jotain hyvää, jos pelastuisin.
En tiedä, mitä,
mutta lupasinpa kuitenkin.
Yhtäkkiä sinne ilmestyi P-51:siä -
kuin perhanan ratsuväki.
Ne pudottivat saksalaisten koneet taivaalta.
Vannon, että ne olivat Herran lähettämiä enkeleitä.
Niiden P-51:sten pyrstöt oli maalattu punaisiksi.
Yksi tuli viereeni.
Kun katsoin sitä, luulin näkeväni näkyjä.
Hävittäjälentäjä -
oli värillinen.
Hän tervehti minua,
ja minä takaisin.
Sinä päivänä kuoli miehiä. Aviomiehiä ja isiä.
Hyviä miehiä.
Minua parempia.
No jaa.
Toimme nämä sinulle.
Tässä sinulle, äiti.
Suihkussa ei voi käydä ilman sermiä.
Mihin se pannaan?
Mitä arvelet? Siihen veteenkö?
Keksitään yhdessä, mihin tämä pannaan.
Tähänkö? Siihen tuoksumaan.
Äiti, Jamie-setä rakentaa sinulle suihkua.
Pikku enkeli.
Sinun piti varoittaa, jos hän tulee.
Tuumin, että haluat yksityisyyttä -
aina joskus kylpiessäsi.
Mitäs sanot?
Se on hieno.
Kiitos.
Haen vettä.
Ne tuoksuvat hyvältä, kulta.
Hän ei syö eikä nuku.
Ei voi istua aloillaan eikä liikkua.
Hän vain murehtii.
Odottaa jotain.
Odottaa tapahtuvaksi jotain, mitä ei ole tapahtunut.
Ala tulla. Pullo ei tyhjene itsestään.
Alkaa jo hämärtää.
Älä hoppuile. Miten menee?
Ilahtuisin itsekin minut nähdessäni.
Nainen, eikö sinua väsytä?
-Meidän pitää päästää hänet. -Emme me häntä pidättele.
Hän pysyy täällä meidän takiamme.
Jos hän haluaakin jäädä?
Tämä ei ole ikuista.
Kun olen parantunut,
muutamme pois täältä.
Pärjäämme kyllä.
Hän pärjää, kun saa oman paikan.
-Pärjäämmekö me? -Takaan sen.
Muistatko tuon?
Muistan.
Et saisi olla koko ajan pystyssä tuon jalkasi kanssa.
Et kävele enää, jos et anna sen parantua.
Mitä kävelemisestä, jos en voi tanssia?
Olet ihana nainen.
Silver Star -mitali?
-Niin. -Hitto.
Älä intoile. Sain sen tyhmyydestä.
Mitä?
Kaipaatko sinne koskaan?
En tarkoita tulituksen keskellä oloa, mutta kaipaan sinne joskus.
Minä myös.
Olin siellä vapauttaja.
Ihmiset kerääntyivät kaduille odottamaan meitä.
Heittämään kukkia ja hurraamaan.
Täällä olen pelkkä auraa työntävä neekeri.
Kaipaan osaa miehistäkin.
-Ajattelen heitä joka päivä. -Eri maankolkkien näkemistä.
Italialaisia tyttöjä, englantilaisia tyttöjä...
Niitä karvaisia kreikattariakin valtavine tuheroineen...
Se oli jotain se.
Oletko ollut valkoisen tytön kanssa?
Hitto. Kappas.
Ala kertoa.
Armeijassa oli erilliset parakit,
erilliset verivarastot ja erilliset käymälät.
Mutta eurooppalaiset tytöt eivät karsastaneet meitä.
Kerran Wimbornessa joku englantilaistyttö löi minua takamukselle.
En katsonutkaan häntä.
Valkoinen amerikkalaissotilas oli sanonut, että olemme lähempänä apinaa kuin ihmistä.
Hän tarkisti, oliko minulla häntä.
Anteeksi, että nauran.
Näytimme aina kun mahdollista, kuinka ihmismäisiä olemme.
Saksalaistytöillekin?
Tiedän tuon ilmeen.
Tyttö taisi olla melkoinen pakkaus.
Se oli silloin, nyt on nyt. Olen kai siellä, minne kuulun.
Niin. Siellä, minne kuulun.
Heittämässä elämäni hukkaan.
-Hoidan sinut ehjänä takaisin. -Saat pitää tuon lupauksen.
Vasemmalta tulee lisää!
Taka-ampujaan osui!
Jeremy, sano jotain!
Voi paska.
Hinataan se huomenna pois.
Olen pahoillani.
Tarkistitko?
Kello on puoli kymmenen. Nytkö vasta heräsit?
Aiotko makoilla päivät, kun sisaruksesi ovat töissä?
Mikä sinua vaivaa?
Sinulle tuli kirje Saksasta asti.
Saksasta.
Kuka se Resl... Ress...
Onko se mies vai nainen?
R-E-S-L. Miten se lausutaan?
Eräs tuttuni.
Minne matka?
Palaan myöhemmin.
Onko kaatunut maito sinusta naurun asia?
Tiedäthän, mitä siitä sanotaan. "Turha itkeä."
Kun on jonkun toisen maito kyseessä.
Paljonko olen velkaa? Puolitoista, pari dollaria?
Sovitaan tasasumma.
-En puhu rahasta! -Mitä haluat minusta?
-Mikä sinua vaivaa? Ole mies! -Enkö ole mies, koska maito kaatui?
Et ainakaan käyttäydy kuin mies.
Tulet ja menet miten lystäät, katoat päiväkausiksi.
-Olet koko ajan humalassa. -En ole sinulle tilivelvollinen.
Kattoni alla ja töissäni olet.
Anteeksi, herra pomo.
Älä minua syytä, kun tilallisen unelmasi toteudu.
Peltojesi tulviminen ei ole minun syytäni.
Sinussa on se vika, ettet tiedä omaa arvoasi.
Et tiedä, mitä miehen kuuluu tietää.
-Avaa silmäsi, isoveli. -Mille?
Patsastelet täällä kuin Jumala konsanaan,
ajattelet vain itseäsi etkä näe vaimosi surkeutta.
Varo suutasi.
Tai mitä?
-Tiedätkö mitä, veli? -No mitä?
Lähde. Ole sellainen mies kuin haluat.
Mutta älä täällä.
-Lähden kaupunkiin. -En tarkoita kaupunkia.
Lähden huomenna Greenvilleen ostamaan karjaa.
Saat lähteä sillä välin.
Mikä sinua vaivaa?
Olisitpa nähnyt ilmeesi.
Tuo ei ole hauskaa.
Au contraire, ystäväiseni. On toki.
Olet hiton sekaisin.
En voi väittää vastaan.
Miksi kävelet sateessa?
Ei sen väliä.
Mikä sinua vaivaa?
Mikä on pahinta, mitä olet tehnyt?
Jotain todella pahaa, jonka tiesit satuttavan toista ihmistä,
mutta teit sen silti.
Kun jätin tämän naisen.
Jopas.
Onnea, sinusta on tullut isä.
Pojan nimi on Franz.
Hyvä nimi.
Mitä aiot tehdä?
-Hän haluaa, että palaan Saksaan. -Sinne on pitkä matka.
Pitkä matka.
Mikä on pahinta, mitä sinä olet tehnyt?
Minäkö? Minä olen pyhimys.
Niin varmaan.
Mene matalaksi.
Näkivätkö he?
En tiedä.
Perillä ollaan.
Olen lähdössä pois täältä.
Hyvää jatkoa.
Olet ollut ystäväni.
Haluan, että tiedät sen.
Ja sinä minun.
Saatat olla yksi hyvistä.
Voi hyvin.
Toivon, että pääset poikasi luokse.
Perheesi luokse.
Pidä huolta itsestäsi.
Samoin.
Hei, äiti.
-Onko nälkä? -Ei.
Missä muut ovat?
Lähtivät iltajumalanpalvelukseen.
Tässä.
-Siinä hän tulee, taas humalassa. -Jamie-setä!
Terve, rakas perhe.
Kuka hitto sinulla oli kyydissä?
Näin sinut kuskin paikalla. Kuka se oli?
Ronsel. Entä sitten?
Selitä, miksi se neekeri istui autossa vieressäsi.
Minä päätän, missä hän istuu. Oliko muuta?
Sinä senkin paskiainen.
-Olet täysin arvoton. Tiedätkö? -Tiedän.
Herra sotasankari.
Olet pelkkä juoppo! Avaimet tänne.
Ala laputtaa.
Haluat hänet itsellesi.
Ei hänestä päissään ole mihinkään.
-Anteeksi? -Kuolaat hänen peräänsä.
-Isä. -Henry on liian tyhmä huomatakseen sen,
mutta minä en ole.
-Oletko nähnyt kirjettä? -Sitä Saksasta tulluttako?
Voi luoja. Odota.
Älä hätäänny. Odotetaan, että isäsi tulee.
Hei.
-Tuletko illalla syömään? -En.
Oletko lähdössä jonnekin?
Ajattelin lähteä länteen.
Eräs sotakaverini asuu Los Angelesissa.
Los Angelesissa? Mitä sinä oikein höpiset?
-Eikö hän kertonut? -Kuka ja mitä?
Henry.
Hän käski minun lähteä.
-Niin on varmaan parasta. -Lähdetkö noin vain?
Etkö aikonut edes hyvästellä?
Totta kai. Bussi lähtee vasta kahdelta.
Entä tytöt? Särjet heidän sydämensä.
En voi jäädä tänne.
Ei sinun tarvitse lähteä.
-Tänne! -Otetaan kiinni!
-Tänne, poika! -Ottakaa kiinni!
Pidelkää häntä!
-Hakataan tämä neekeri! -Lyö sitä!
Nostetaan.
Kengät jalkaan. Lähdetään.
-Hyvä luoja. Päästäkää hänet. -Ole vaiti.
En ole! Päästäkää hänet, hitto soikoon!
-Kuuntele, poika. -En ole poikasi.
Käytä sitä tai osoita muualle.
Muuten saat tappaa molemmat.
Petätkö oman verisukulaisesi neekerin takia?
Tee se.
-Tee se. -Esittäkää todisteet.
-Syyllinen! -Tapetaan hänet!
Makasitko hänen kanssaan?
Mitä hittoa te jostain saksalaishuorasta välitätte?
Ne Fräuleinin vitut tapattivat poikiamme.
Ihan oikein, jos Ronsel antoi yhdelle sekarotuisen nyytin muistoksi siitä.
Hiljaa, neekerin ystävä!
Mistä tiedätte, että Ronsel on isä?
Kysytään. Oletko tämän...
En sano sitä lapseksi. Tämän kauhistuksen isä?
Sano se!
-Olen! -Hän myöntää sen!
Siitä rangaistaan kuolemalla.
Isä?
Ei.
Hän ei ammu.
Sinusta ei ole tappamaan miestä lähietäisyydeltä. Eihän, poika?
Et tapa omaa isääsi.
Vielä yksi väärä liike, ja pojat saattavat tappaa sinut.
Mitä teemme hänelle?
Sanoin jo, ettei hän puhu. Eikö niin, poika?
Päästäkää hänet.
Et voi nyt oikein esittää vaatimuksia.
Neekeriä pitää rangaista.
Annetaan poikani päättää, miten.
Hyvä on.
Millainen rangaistus?
Saat valita.
Jos et halua, että hänet tapetaan, päätä rangaistuksesta.
Kieli, silmät vai pallit?
Valitse.
Valitse nyt, jumalauta!
Kieli.
Ei, hyvä jumala!
-Pidelkää häntä. -Tuo tikkaat!
Ihan rauhassa. Ei hätää.
-Pidelkää jalkoja. -Pitäkää ne suorassa.
Hyvä jumala!
Hengitä.
Ihan rauhassa. Näytä valoa, Marlon.
Nostetaan.
-Viemme sinut. -Pois täältä.
Lapseni.
Tunsin hänen sydämensä sykkeen kädessäni.
Poikani!
Muistan joka lyönnin.
Hän oli lämmin ja elossa.
Tunnen hänet läpikotaisin.
Kävi niin kuin arvelet.
He ottivat Ronselin kiinni.
Heitä oli liian monta.
Mitä? Miten hänen kävi?
Heitä oli liikaa.
En voinut estää heitä.
Mitä he tekivät? Onko hän elossa?
-He panivat minut valitsemaan. -Mitä?
Herää.
Haluan varmistaa katsoneeni sinua silmiin.
Kiitoksia.
Nähdään parin päivän päästä.
Isäsi kuoli viime yönä.
-Miten? -Rauhallisesti nukkuessaan.
Hap!
-Hap! -Älä.
Ei se ollut minun syytäni.
-Varoitin poikaa. Kumpaakin. -Anna olla.
Odota hetki.
Arkku pitää saada hautaan.
Kiitoksia.
Ota poikasi avuksi.
Poikani eivät nouse rattailta.
Selvä.
"Ihminen, vaimosta syntynyt, elää vähän aikaa ja on täynnä levottomuutta,
kasvaa kuin kukkanen ja lakastuu,
pakenee kuin varjo eikä pysy.
Ja sellaista sinä pidät silmällä ja viet minut käymään oikeutta kanssasi!
Syntyisikö saastaisesta puhdasta? Ei yhden yhtäkään.
Onhan puullakin toivo: vaikka se maahan kaadetaan, kasvaa se uudelleen.
Mutta mies kun kuolee, makaa hän martaana.
Vesi juoksee pois järvestä, ja joki tyhjenee ja kuivuu;
niin ihminen lepoon mentyänsä ei enää nouse.
Ennen kuin taivaat katoavat, eivät he heräjä -
eivätkä havahdu unestansa."
Aamen.
No niin.
Ruvetaan töihin, veli. Aamen, isä.
-Mennään, tytöt. -Florence?
Antakaa tämä Ronselille,
jos näette häntä.
Näen aina samaa painajaista.
Olen ensin panssarivaunussa kypärä päässäni.
Sitten auton lavalla päässäni juuttikankainen säkki.
Huudan. Huuleni liikkuvat, ja tunnen ponnistuksen.
Mutta ääntä ei tule.
Toivon, että isäni ennenaikainen kuolema toi Jacksoneille jonkinlaista rauhaa.
Myönnän, etten saanut sitä itse.
Toivoin iäti, että jollain ihmeen kaupalla ystäväni Ronsel löysi onnen.
Näinkö tarinani päättyy?
Vaiennettuna, lyötynä.
Sortoon, pelkoon, epämuotoisuuteen.
Saa olla melkoinen mies, että siitä nousee.
Joutuisin vieroittamaan itseni laudanumista ja itsesäälistä.
Matkustamaan rintataskussani kortti, jossa lukee "mykkä".
Ja lopulta -
ylittämään jälleen Atlantin.
Tällä kertaa en sodan takia.
Vaan rakkauden takia.
Ronsel.
Äiti?
Päätän tarinani siihen.
Rakkauteen.
Tekstitys: Suvi Niemelä